![](https://www.okouzlena.cz/wp-content/uploads/2020/03/Image-by-AD_Images-from-Pixabay_2.jpg)
Tao Vlčka
Nedávno jsem přečetla nádhernou knihu s názvem TAO KONĚ. Ve stručnosti tam autorka představuje koncept terapie s koňmi, k níž se dostala přes překonání vlastních emocionálních traumat a díky vnímání koní jako zrcadla svého emocionálního stavu se stala nejen uvědomělejší svých emocí, ale také získala potřebnou asertivitu, schopnost vyjadřovat klidně, ale důsledně samu sebe a díky tomu nejen řídit, ale dynamicky soužít s půltunovým kolosem. Vysvětluje, jakou roli hráli koně v jejím růstu, a na mnoha příkladech ze života ukazuje, jaké zkušenosti a posun umožnili i jejím klientům. Pro ženu (a jsou-li muži ochotní věnovat aspoň nějakou chvíli svým emocím, tak i pro ně samozřejmě) je tato kniha obrovskou uklidňující lékárničkou.
Pro mě byla v danou chvíli tolik potřebným návodem, návodem ke mně samotné. Mateřství je složitá věc z emocionálního hlediska. Najednou cítíte věci, které nejsou vaše. Jste vnímavější k pocitům druhých, ať na úrovni jedince nebo na úrovni skupiny. Automaticky vám zesílí empatie. Pokud jste nebyli empatičtí už předtím, může vás to slušně semlít. Já od toho byla kousek. Doslova se mi drolila půda pod nohama. Nevěděla jsem, co se sebou dělat, když se objevilo Tao koně. Problém této knihy ale je, že ji nepsala matka. Psala ji vůdčí klisna, ale ne matka. Přesto (zvláště pro biologa) není tak těžké vidět paralelu mezi komunikací s koňmi a komunikací s dětmi.
![](https://www.okouzlena.cz/wp-content/uploads/2020/03/tao-vlčka_info.jpg)
Zkušené matky
Ráda si nechám poradit od zkušenějších maminek, od starších maminek a babiček, od profesionálních terapeutů i učitelů. Dlouho před porodem jsem sledovala např. Nevýchovu, v současnosti je hitem Teorie typů a samozřejmě osobní maminkovské blogy. Moje oblíbené jsou Klidná máma (www.klidnamama.cz) a Máma ve smíru (www.hankatoulava.cz). Každá z nás si najde to, s čím souzní. Nicméně všechny tyto blogy, teorie a koncepty cílí na pomoc novým maminkám v nejrůznějších situacích s jejich dětmi s důrazem na ony děti. Z osobních zkušeností těchto maminek jsem se skutečně mnohé naučila o porodech, dětech a výchově. Bohužel jsem se naučila jen málo o sobě. Bylo snadné číst o návodech, jak se vypořádat s nejrůznějšími strastmi mateřství. Jak zajistit miminku a starším dětem všechny potřeby. Bylo snadné číst o tom, jak jsou děti empatické a vnímavé a když jim upřímně sdělím, co se mi děje a o co mi jde, tak mi pomůžou. A bylo stejně snadné to aplikovat, protože děti takové skutečně jsou. Jenže mi bylo naděleno dítě, které nezkoušelo ani tak moji víru v jeho empatii a inteligenci, jako spíš dítě, které zkouší moji vůli. A o vůli a jejím využití v rodičovství nikde nepadlo ani slovo.
Síla emocionálního uvědomění
Proto jsem byla zoufalá. Vlček je klidný, chápavý, pohladí mě, když mi není dobře a směje se, když máme dobrou náladu. Chápe, co znamená ne a že se mi něco nelíbí. Totéž chápou i kočky, želva, psi, rybičky i koně. Všechny bytosti dokážou snadno pochopit, co cítím. Ale ani jeden z výše zmíněných druhů nejsem schopná přimět udělat to, na čem mi záleží a co je moje odůvodněné přání nebo potřeba. Kladu důraz na odůvodněné, protože svéhlavost obvykle není emocionálně podpořena a je naopak důsledkem odmítání nějaké opravdové emoce. Jestli mluvím příliš složitě, omlouvám se. Prostě když jste si nejistí sami sebou a neumíte si to přiznat (nebo se to bojíte přiznat ostatním), můžete bezhlavě trvat na provedení nějaké hovadiny od svých „podřízených“ jenom, abyste neztratili tvář – jenže ona bezhlavost není tou emocí, kterou cítíte. Existuje rozpor mezi vaší emocí a vaším chováním. A to není odůvodněná potřeba ani odůvodněné přání. Pouze to mate vaše okolí i vás samotné.
Ale zpátky k oněm druhům bez schopnosti řeči. Nedokážu donutit kočku, aby ocasem neshodila můj oblíbený hrnek, když vyskočí na stůl. Nedokážu donutit koně, aby začal vedle mě sám od sebe klusat, když nemám v ruce bič a krátkou otěž. Nedokážu říct rybičkám, ať neokusují filtr, že jim bude špatně a umřou (ano, krmíme je, kvůli hladu to nedělají). Nedokážu vysvětlit želvě, že má zůstat v chladu, aby se prospala, protože je to pro ni dobré. Teď mi řeknete, že to nedokáže nikdo. Problém je v tom, že paní Linda ukázala v knize Tao koně, že většina lidí přesně tohle dokáže. A celé to tajemství se skrývá v 5 krocích:
- Znalost vlastních emocí
- Ovládání emocí
- Sebemotivaci neboli vůle zaměřit všechny své emoce k cíli
- Rozpoznání emocí ostatních
- Umění vztahů
Tyto kroky jsou neskutečně komplexní a v dnešní hektické době, kde žijeme v těsné blízkosti jeden k druhému, je těžké se je naučit přirozeně procházet. Právě zde jsou koně neskutečnými pomocníky. I když k nim nemáme přístup, stále můžeme výcvik podstupovat pomocí vlastní vůle a odhodlání každý den. Stačí zůstat bdělý a informovat se a hledat a zkoušet techniky a metody popsané např. v knihách.
Perfektní vztah s dítětem
Dokázat v dynamice matka-dítě (otec-dítě, matka-otec) odlišit svoje emoce od jeho, ovládnout ty své, upřít je k jasně vymezenému cíli a citlivě (i pod tlakem) plynout i usměrňovat tento neskutečně pevný, zároveň však velice křehký vztah…to je cíl nejvyšší všech rodičů a snad i lidí.
Právě zde jsem našla jeden z nedostatků ve své výchově. Na jednu stranu jsem chtěla dát svému dítěti potřebnou autonomii a důvěru, na straně druhé jsem mu chtěla být oporou a stanovit mu jasné hranice. Jenže jsem nebyla absolutně schopná poznat (a přiznat) vlastní emoce v mnoha situacích a výsledkem bylo zcela kontraproduktivní chování mé a následně i Vlčkovo. Hranice, které jsem sama v sobě neuměla poznat, nebyl on ochoten akceptovat. Autonomii a k ní potřebnou sebedůvěru jsem mnohdy předstírala a výsledkem bylo, že dítě beze mě nechtělo udělat ani krok.
Právě toto zrcadlení mých vlastních niterních řekněme komplikací v emocionální uvědomělosti mě přivedlo na myšlenku, že nejenom koně, ale i děti působí jako výborní emocionální terapeuti díky této schopnosti dokonale, bezelstně a na 100% zrcadlit, co se ve vás vlastně odehrává. Jediné, co potřebuji, je rozlousknout, kdy jde o moje zrcadlo a kdy o jeho vlastní náturu. A tak vzniklo Tao dětí.
Za krátkou dobu znalosti tohoto konceptu se mi poštěstilo připsat si první úspěch v jeho aplikaci:
Příběh ze života
Věděla jsem, že dokud si jasně nenastavím vlastní hranice, a co je pro mě v rámci Vlčkova objevování teritoria akceptovatelné a co nikoliv, nebudu schopna před ním tyto hranice účinně obhájit. Začala jsem tím nejožehavějším problémem a to byla jeho fascinace kočičím záchodem, který ztotožňoval s pískem na hřišti a čas od času neměl na práci nic lepšího, než vzít bábovičky a lopatičku a vypravit se do záchodku. Z hygienického hlediska samozřejmě katastrofa. Z kreativního hlediska jsem pro něj měla hluboké pochopení. Tyto dva pohledy ve mně svářely boj na život a na smrt. Neváhala jsem, jeho zdraví bylo přednější, a od začátku hledala způsob, jak mu vysvětlit, že záchodek opravdu není vhodná hračka. Vzhledem k mé niterné absenci jasného rozhodnutí a soustředění všech mých emocí (negativních i pozitivních – např. odporu k hrabání v písku od moči, strachu o jeho zdraví, hrdosti na jeho kreativitu) byly jakékoliv zákazy jako házet diamanty sviním. Zero efekt. Jakmile jsem si však začala uvědomovat tuto stránku mého vystupování, vnímat, jak na něj působím a hledat v sobě původce této zmatenosti v chování (slovy a tóninou něco zakazuji, ale gesty a pozicí zákaz nevyjadřuji), nastavila jsem v sobě jasnou hranici „záchodek ne“ bez jakéhokoliv logického zdůvodňování (nebylo třeba) a intenzivně na tuto hranici začala myslet při jeho poslední návštěvě záchodku. Hrál si tam s lopatičkou. Všimla jsem si toho. Řekla „Ne“ a intenzivně myslela na tuto hranici, na naprostou neústupnost v její obhajobě a na všechny ty smíšené pocity kolem činnosti dítěte. Trhl sebou. Zahodil lopatičku, zkoumavě si mě chvíli prohlížel. Neuhnula jsem očima, ale stále vysílala tyto stejné signály. Mlčky, aniž by nějak dál zareagoval, se posunul kousek od záchodku a začal zkoumat škrabadlo pro kočky (které teď používá jako svůj soukromý gauč). Občas ještě nadšeně chňapne po lopatičce do záchodku a vždycky tatínkovi asistuje, když se jde záchodek čistit. Ale už několik dní si v něm nehrál. A to jsme doma zavření sami a není tu nekonečně mnoho možností, jak se zabavit
![](https://www.okouzlena.cz/wp-content/uploads/2020/03/tao-574682_1280_Image-by-xprotocol-from-Pixabay-1024x1024.png)
![](https://www.okouzlena.cz/wp-content/uploads/2020/03/Image-by-Gordon-Johnson-from-Pixabay_children-4434965_1280-1024x990.png)
Tato cesta teprve začíná a ani zdaleka není snadno definovatelná. Sdílíte-li však se mnou vnitřní souznění s rovnováhou, sebeuvědoměním a sebevyjádřením, které mě nepřímo učí koně paní Kohanov, a skrze vlastní příklad já dále učím i svoje děti stejným vlastnostem a chování, budu ráda, když se ke mně na této cestě připojíte. Pro začátek si přečtěte knihu Tao Koně (Linda Kohanov, Synergie publishing 2014). Až to budete mít, s nadšením to s vámi proberu na své facebookové stránce Okouzlena.cz nebo prostřednictvím komentářů pod tímto příspěvkem. Brzy na viděnou u dalšího článku na téma Tao dětí a emocionálnímu zdraví zdar!
P.S. Našla jsem úchvatné obrázky volně ke stažení na Pixabay – můžete je použít jako omalovánky a zpříjemnit si chvíle úžasu nad harmonií s Vašimi dětmi!
dana kh
Jsem zrozena k napojení na ty nejhlubší části lidského Já. Napojení na Jednotu, napojení na Matku Zemi, napojení na svůj Posvátný sen, napojení na tělo a posvátné ženství.
![](https://www.okouzlena.cz/wp-content/uploads/2020/04/vlček-a-záchrana-světa_1-75x75.jpg)
![](https://www.okouzlena.cz/wp-content/uploads/2020/03/vlček-a-El-Flašádo-75x75.jpg)
Mohlo by se vám také líbit
![](https://www.okouzlena.cz/wp-content/uploads/2021/06/bird-3058712_1920_zmenšené-500x330.jpg)
Těhotenství 2.0 aneb Jak to bylo tentokrát
3. 6. 2021![](https://www.okouzlena.cz/wp-content/uploads/2020/03/vlček-a-El-Flašádo-425x330.jpg)
Vlček a El Flašádo
25. 3. 2020![](https://www.okouzlena.cz/wp-content/uploads/2020/04/vlček-a-kostička_2-262x330.jpg)